---
# System prepended metadata

title: Az anekdoták csábítása

---

---
forrás: https://medium.com/@allanmlees59/the-allure-of-anecdote-6fe4af93926
---

![](https://i.imgur.com/ciCLSjo.png)
Kép jóváírása: Thrifty Fun

:::info
**Az igazság utáni korszak krónikája**

[12 lépés](https://hu.inafa.org/12-lepes-hamis-hirek-azonositasahoz-es-elkerulesenek-megteve) a hamis hírek azonosításához és elkerülésének megtévesztéséhez az interneten
:::

:::danger
### **Dakota közmondás helyett!!!**
Egy országot nem lehet **helyesen** irányítani egyszerű és népszerű hiedelmek alapján.
Ahhoz a racionalitás szilárd alapja nélkülözhetetlen.
Hiányában az érzelmek hatására meghozott döntések jelentős negatív társadalmi, gazdasági következményekkel járnak.
:::

# Az anekdoták csábítása
Allan Milne Lees

## Mi baj van az egyszerű történetekkel?

A legsikeresebb kommunikátorok rövid egyszerű történeteket használnak üzenetük továbbítására. Ronald Reagan évtizedek óta sikeresen torzította az amerikai politikát anekdotájával, amely egy „jóléti királynőről” szól. Az anekdoták miatt minden alacsony IQ-s bigot azt állítja, hogy „a bevándorlók ellopják a munkahelyünket”, amíről azt gondolják, hogy valahol hallották.
A sajtó média anekdotákra támaszkodik a végtelen szenzacionizmus megerősítésére 
Az anekdoták azonban szinte mindig félrevezetők. Ezek általában a szélsőséges esetek, kivételek és ellenőrizhetetlenek.

### Miért van a teljesen reprezentatív anekdotáknak annyi hatalma, hogy felfogásunkat és hiedelmeinket alakítsa?
Evolúciós történelem szinte egész életében, mi emberek, kis csoportokban éltünk. A környezeti kihívások leküzdéséhez szükséges készségek köre korlátozott volt, és minden emberi készséget valaki másolásával szerzett meg, aki már képes volt rá. Egészen a közelmúltig valóban az innováció fogalma volt idegen számunkra. Ugyanazt az alapköves technológiát használtuk több mint két millió évig; azóta minden történt (az evolúció szempontjából) egy pillanat alatt. Tehát agyunk nem alkalmas arra, hogy megbirkózzon sok emberrel és olyan összetett helyzetekkel, amelyekben potenciálisan több száz független változó működhet.
Agyunk arra van kialakítva, hogy megbirkózzon nagyon egyszerű helyzetekkel.
Ezért annak ellenére, hogy ez egy teljesen megbízhatatlan módszer a körülöttünk lévő világ felmérésére, ellenállhatatlanul vonzódunk az anekdotákhoz. Ha Fred bácsi azt mondja, hogy egyszer látott egy UFO-t, akkor a legtöbbünk számára ez elég jó ahhoz, hogy jelezze, hogy UFO-k valószínűleg léteznek. Ez az oka annak, hogy teljesen figyelmen kívül hagyjuk a halálos konfliktus csapdájába ejtett szíriai milliók szenvedését, de szíven űt és megvisel, ha látunk egy képet egy tengerpartra mosott négyéves fiú testéről. Kis majom-agyunk képes felfogni az egyetlen test látványát; teljesen képtelenek vagyunk megérteni a négymillió szenvedő ember fogalmát.
Ez a kognitív képtelenség mindenféle hibához vezet, amelyek közül sok nagyon jövedelmező lehet azok számára, akik kihasználják intellektuális korlátainkat.
Számtalan menedzsment könyv nagyon jól eladott, ha az anekdotát használta kulcsfontosságú elemként. Így történik meg: nézzen meg néhány jelenleg sikeres vállalkozást. Egyedül a véletlenszerűen, ezeknek a társaságoknak lesz néhány közös vonása. Képzeljük el, hogy megnézzük hat sikeres technológiai céget és felfedezzük, hogy mindegyikük zöld falakkal rendelkezik, Burpee-Cola-t árusító automatákkal és környezetbarát férfi piszoárral rendelkezik. Tra-La! Felfedeztük sikerük titkát! Ha sikeres tech vállalat szeretne lenni, akkor zöldre kell festenie a falait, be kell dugnia a Burpee-Cola-t az automatájába, és telepítenie kell a környezetbarát piszoárát!
### De miért zavarhat mintegy fél tucat mintavétel, ha egyetlen mintára szükségünk van anekdotának?
Ugyanolyan megbízhatóan, ahogy a Föld körül kering a Nap, a tömegkommunikáció rendszeresen feltárja az „emberi érdeklődésre számot tartó” történeteket a hosszú életű egyénekről. Firenze nagyi 117 éves korában élt! Mi a titka? Kiderült, hogy a nagyi tizennyolc éves korától kezdve minden este ivott egy pohár konyakot. Szóval, Tra-La-La! Igyunk mindannyian konyakot, meghosszabbíthatja életünket!
Bár felvonhatja a szemöldökét azzal a gondolattal, hogy több maroknyi embert fognak bevonni az ilyen hülyeség, tévedsz. Az agyunk valójában nem alkalmas arra, hogy gondolkodási feladatokat végezzen; mi nem hisszük el, hogy bármit is mondunk, és aztán annak a benyomásnak a megismétlésével, hogy ez a saját véleményünk. Ez az oka annak, hogy a média olyan könnyen manipulálja millióit minden nap. Fajként szinte nulla képességünk van az érvelésre.
Agyunk nincs felkészítve arra, hogy megértse a nagy adatkészleteket, és ne tudjon bennük indokolni. Nem jó megpróbálni elmagyarázni az átlagembernek, hogy pusztán statisztikai valószínűséggel minden adathalmazban mindig lesznek kiugró értékek, és hogy a lényeg máshol rejlik. Igen, a Firenze nagyi 117 éves volt, és felnőtt életében minden nap ivott konyakot, de az a gondolat, hogy a konyakfogyasztás hosszú életét okozta, teljesen hamis. A legtöbb ember, aki minden este egy pohár konyakot iszik, valójában kissé rövidebb életet él.
Firenze nagyi csak statisztikai tárgy.
Annyira rettegünk az adatok megértésén, hogy megbízhatóan téves következtetéseket vonunk le életünk szinte minden szempontjából. Mivel a médiának be kell vonnia a szemgömböket a bevétel megteremtése érdekében, ez végtelen táplálékot nyújt nekünk a kontextus nélküli szenzationista ostobaság számára, amely teljesen torzítja a valóság felfogását. Mivel a gyilkosság olyan csodálatos ajándék a tömegtájékoztatásnak, megbízhatóan nyilvánosságra hozzák. Esti hírek: Három gyilkosság történt Camdenben !!!
Ennek eredményeként túlbecsüljük a támadás, meggyilkolás és megbörtönzés kockázatát, csak azért, mert állandóan olvasunk és hallunk ezekről a dolgokról. A média nincsen érdeke abban, hogy reális perspektívát nyújtson nekünk, mert tudja, hogy unatkozunk eseménytelen eseményekkel, és elfordulhatunk. A 100 000 zavartalan életből egy gyilkosságot kapunk, és ez azt jelenti, hogy elképzeljük, hogy a gyilkosság sokkal gyakoribb, mint amilyen valójában van. Félelmesebbé válunk, szükségtelen óvintézkedéseket foganatosítunk, és életünk minőségét rontjuk pusztán azért, mert a tömegtájékoztatás egy erősen torz képet ad a valóságról, és kritikátlanul eltekerjük azt.
Ezenkívül, amint azt a fenti példák is mutatják, megbízhatóan következtetéseket vonunk le az adatkészletekből is. Az egyik kedvenc weboldalom ( itt ) rendkívül hamis összefüggésekkel rendelkezik, amelyek - ha a tömegtájékoztatás népszerűsítené - mindenféle ostoba meggyőződéshez vezetnék az embereket.
### Például, tudta, hogy a margarin fogyasztása kapcsolódik a válás mértékéhez?
Minél több margarint eszel, annál nagyobb a veszélye annak, hogy párkapcsolata megszokja! Valóban nagyon szoros összefüggés, tehát biztosan valami fontosat kell mondania! Kétségtelen, hogy néhány szemetes újság vagy TV-műsor sok embert félelmet okozhat ezzel az információval, és kétségtelenül a margarin értékesítése zuhanni fog, mivel a pánikba esett személyek vágyakozva igyekeztek csökkenteni a válás kockázatát.
Ha fajként képesek lennénk még kezdetleges érvelésre is, akkor egy pillanatra megállnánk és elgondolkodnánk a javaslaton. Valószínűleg azt gyanítottuk, hogy van egy rejtett változó, amely valóban felelős a korrelációért. Például, amikor nehéz időkben az emberek csökkentik a költségeket. A margarin olcsóbb, mint a vaj, tehát könnyen helyettesíthető. És tudjuk, hogy a válási arányok pénzügyi nehézségekkel küszöbön állnak. Tehát a legmegfelelőbb magyarázat az, hogy a margarinfogyasztást és a válás mértékét valójában gazdasági nehézségek okozzák, és így senki sem fogja csökkenteni a válás kockázatát a margarin elnyelésével.
De az átlagos ember agya nem így működik, főleg, ha az ostobaságot állítólagos tekintélyi személy mutatja be. És nem soknak kell lennie ahhoz, hogy hatóságfigurának tűnjön: a megfelelő jelmez, egy kis médiamegjelenítés és egy vagy két olyan zsargon szó, amelyet a hétköznapi ember nem fog megérteni, és ott van: a Hiteles Szakértő. Mivel sokkal könnyebb elhinni, amit mondanak nekünk, mint megpróbálni bármilyen saját gondolkodást végrehajtani, a legtöbb ember egy pillanatnyi habozás nélkül elnyel mindenkit, amit mondtak.
(Hacsak nem margarin, mert a legtöbb ember nem akarja válni ...)
### Nézzünk meg két egyszerű példát, amelyek megmutatják, milyen rosszul viseljük magunkat kontextus nélküli információkkal szemben.
Tizenöt ember gyilkolt meg a múlt hónapban a RightTownban!
Huszonnyolc ember gyilkolt meg a múlt hónapban a LeftTownban !!
Melyik városban élnél inkább?
Ezen a ponton az átlagos ember rettenetesen felhorkant egy ilyen ostoba kérdésnél és válasznál: "Természetesen a jobbra"! Van értelme: csaknem kétszer annyi embert gyilkoltunk meg a LeftTownban, szóval ki akarna ott élni? Bárki, aki ott él, megkétszerezheti a gyilkosság kockázatát. Indokolt.
Természetesen, kivéve, ez nem indokolt. Ha nem akarunk releváns információkat keresni, felfedezhetjük, hogy a RightTown lakosa 100 000, a LeftTown lakosa pedig 1 000 000 lakos. Ez azt jelenti, hogy a RightTown gyilkossági aránya 15 000/100 000, míg a LeftTown gyilkossági aránya 2,8 / 100 000. Más szavakkal, a RightTown több mint ötször veszélyesebb, mint a LeftTown, amikor a gyilkosságok aránya áll fenn.
A RightTown-ban élni vágyó végül nem olyan okos.
Második példánk a rákkal kapcsolatos.
A Tofu étkezése 98% -kal növeli a Hakutachi-betegség kockázatát !!!
Úgy tűnik, határozottan abba kellene hagynunk a tofu evésével, igaz? Úgy értem, a 98% közel 100%, ami azt jelenti, hogy a tofu evése szinte biztosan megadja nekünk Hakutachi-kórját.
Hacsak nem hajlandók csekély mértékű kutatást végezni, amikor felfedezzük, hogy a Hakutachi-betegség életkori kockázata a lakosság körében 0,000001%. Tehát még ha az állítás is igaz lenne (és valószínűleg nem az, mert nem tudjuk, mennyi tofu-t használtunk a tanulmányban, mennyire tiszta volt, vagy hogy mennyi ideig kértük az embereket, hogy fogyasztják azt a tanulmány) azt jelentené, hogy élethosszig tartó tofu-evő kockázatunk félelmetes 0.000002% -ra ugrik.
Más szavakkal: a tofu evésénél messze nem garantáljuk, hogy megkapjuk ezt a szörnyű betegséget, egyáltalán nem jelent jelentős különbséget a kockázatunk szempontjából.
A kontextusmentes információ kivétel nélkül minden esetben félrevezető.
De a pszichológia olyan bájos csavarásainak egyikében, amelyekben mi emberek vagyunk, ragadtunk el, ha valaki azt feltételezte, hogy a jobb választás volt a jobb választás, akkor ragaszkodni fog ehhez a hithez, annak ellenére, hogy az adatok valójában mit mondanak nekik. Mindenféle „okot” fognak találni, hogy megvédjék választásukat. Ha egyszer elhisszünk valamit, bármennyire is rossz, azután kitartóan ragaszkodunk hozzá, és minél inkább a tények tévesnek bizonyítanak minket, annál inkább elutasítjuk a tényeket.
Csak azt tudjuk , hogy igaza van, különösen, ha teljesen tévedek.
Miért hagyta az evolúció ennyire elképesztő kognitív hiányt? Ennek oka az, hogy az evolúciós történelem szinte egészének köszönhetően jobban tudhattunk valamit, mint hogy kétségeket keltsünk el. Lehet, hogy nem optimális módon szaporítottuk meg a páncélokat, de jobb volt, mint egyáltalán nem szaporítani őket. Lehet, hogy feláldoztuk az alkalmi csecsemőt a helyi folyó Nagy Víz Istenének, de ez jobb volt, mint az éjszakai égbolt felé nézni, és az egzisztenciális angszt sértő fájdalomtól szenvedni. Lehet, hogy csoportvezetõnk elég hülye és inkompetens, de az utasításai követése a válság idején általában valamivel kevésbé volt káros, mint a bizonytalanság befagyása.
Manapság világunk teljesen különbözik az afrikai szavannától és Eurázsia őserdőjétől. Sajnos az agyunk változatlan marad, mint amikor visszatértünk, amikor a környezetünk egyszerű volt.
Csak annyit tehetünk, hogy megpróbálunk emlékezni arra, hogy amikor valami „hírt” hallunk, olvasunk vagy látunk, szinte biztosan félrevezető. A „hír” a bevételek generálásáról szól, nem pedig arról, hogy bármilyen értelmes módon tájékoztasson minket. 
Ha ezt az apróságot sikerülne megtennünk, megtanulhatnánk ellenálni a primitív manipulációknak. És akkor lehet, hogy kevésbé hajlunk az önkárosodásra, pusztán azért, mert jobban végiggondoljuk, hogy ***„mi a helyes cselekedet?”***.
Természetesen nem könnyű a racionális gondolkodás.
De megéri a kísérletet!